Стефан Стамболов
Нямането

chitanka.info

Нямането — зло голямо,

глупави момчета,

то накарва на кривдата

правдата да шета.

* * *

Нямането — зло голямо,

глупави момчета,

то накарва роб да стане

човек на човека.

* * *

Нямането — звяр без милост,

глупави момчета,

наще дарби, сили, младост

то алчно поглъща.

* * *

Нямането принуждава,

пъргави юнаци,

син баща си да продава,

майка — дъщеря си.

* * *

Нямането, много хора,

момци, е убило,

много сърца, като стъкло,

без жалост разбило,

* * *

Нямането е и мене,

момци, принудило

зло да казвам на доброто,

на черното — бяло.

* * *

Нямането, нямането —

пусто да остане!

То ме кара да се кланям

на тез истукани.

* * *

Ех, мои момци, аз сам зная

тук какво усещам,

като ги слушам, кат гледам,

и кат им поддаквам.

* * *

Но кажете, що да сторя?

крадците богати,

а пък тука всяко нещо

дават за дукати.

* * *

Аз имам жена, деца,

не съм като вази,

грехота е те да ходят

голи, гладни, боси.

* * *

Поклоних си аз главата —

тям добро да бъде.

Но какво ми това струва,

сам си Господ види.

* * *

Ех, недейте ме презира,

слаб е человека.

Помислете, на бедността

аз съм верна жертва.

* * *

Постигна ме безчестие

посред земя чужда.

Аз го приех — поклоних се,

но то бе от нужда…

* * *

Нямането, нямането —

пусто да остане!

То накарва человека

безчестен да стане!

Гюргево, 20 февр. 1877

Издание: Стефан Стамболов, „Запомни ме, Живот! Поезия и публицистика“, „Абагар“, С. 1993, Съставителство, предговор и приложение проф. д-р И. Радев.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.